Jó estét! – Fájdalmak: Inkább emlékezzünk, mintsem felejtsünk
![](https://archiv.szoknyaesnadrag.hu/wp-content/uploads/2021/07/emlékezni_www.szoknyaesnadrag.hu_medina-spahic-NhSwLTcHWvA-unsplash-1080x810.jpg)
Jó estét! – Fájdalmak: Inkább emlékezzünk, mintsem felejtsünk
Teljesen mindegy milyen naptári napot írunk minden egyes nap találkozhatunk egy olyan cikkel, jó tanáccsal, felhívással, ami azt javasolja, hogy ha bármi bánatunk van, sikertelenségünk, veszteségünk, negatív érzetünk arra ne gondoljunk, vagy még inkább, azt egyszerűen felejtsük el. Számtalan módon szólhat ez az ajánlás, a legtrendibb kifejezés most az rá: engedd el!
Mondjuk ezt tényleg segítő szándékkal, megoldásként, talán pont azért, mert valami jó valóban van a javaslatban. Tényleg tapasztalhatjuk, ha kevésbé hagyjuk az agyunkat töprengeni, ízekre szedni és boncolgatni a problémát, az nyújthat valamennyi megnyugvást. Hiszen ahogy kicsit távolabbra toljuk magunktól, azt ami bánt, az valahogy más meglátásba kerülhet, és az tényleg segíthet. Miben?
Abban, hogy találjunk egy magunknak kedvező(bb) feldolgozási módot, elfogadást, és ha lehetséges, akkor megoldást az adott problémára. Ahelyett, hogy elfelejtenénk, eltemetnénk, elengednénk.
Mert nem jó felejteni. Ez azt tudja igazán, aki felejt, vagy még inkább az, aki szoros kötelékben van azzal, aki felejt. Azzal, akinek az agya szépen lassan, vagy aggasztóan gyorsan már tudatos szelektálás nélkül kiejt, félre tesz, másít, töröl dolgokat. Nem csak az emlékei maradnak el, a képessége is arra, hogy fizikailag cselekedjen. Elfelejt mozogni, enni, inni és végül mindent.
A demenciáról is van egy üzenet, ami újra és újra felbukkan itt-ott, például a Facebookon, hogy figyelmeztessen, létezik, van. Bárkit utolérhet. Én ahányszor meglátom, mindig arra gondolok, remélem, soha nem kell vele találkoznom testközelből, semmilyen formában. Inkább emlékezni szeretnék mindenre, arra is, ami esetleg fáj. És azt szeretném, hogy a szeretteim is emlékezzenek. Mindenre. Arra is, ami esetleg nekik fájt. Csak emlékezzünk. Mindenre. A langyos nyári estékre, a főtt kukorica illatára, a Balaton hullámzására, a szívünk dobbanására, amikor szeretünk.
Szerző: Polgár Ágnes
Kép: Unsplash