Mikor „illik” szĂŒlni ? Ăs mikor jön el az ideje?
![](https://archiv.szoknyaesnadrag.hu/wp-content/uploads/2018/05/mozdony_vonat_piros_jĂĄtĂ©k_szĂŒlĂ©s_illik_gyerekjĂĄtĂ©k_www.szoknyaesnadrag.hu_-1080x720.jpg)
MĂĄr akkor szĂŒlni akartam, amikor mĂ©g kislĂĄnykĂ©nt a kedvenc mozdonyommal vonatoztam. Igen, vonatoztam. Az ugyanolyan mozdonyt hĂĄromszor kellett az Ă©desanyĂĄmnak megvĂĄsĂĄrolnia, mert nem tönkretettem, hanem az megadta magĂĄt.
A mozdonyozĂĄs, mint „fiĂșs jĂĄtĂ©k” nem zĂĄrta ki belĆlem az anyai szerepet, csak utazni is szerettem volna sokat. LehetĆleg azzal a nagyon piros vonattal. Most 41 Ă©vesen (mĂ©g csak) egy gyermekem van, Ă©s nem utaztam (mĂ©g) annyit, mint amennyit szerettem volna.
Az Ă©desanyĂĄm egyedĂŒl nevelt fel. Kamaszkoromig mĂ©gis nagycsalĂĄdban Ă©lhettem, mert a nagyszĂŒleimnĂ©l laktunk egy ĂłriĂĄsi lakĂĄsban. ĂdesanyĂĄmĂ©k hatan voltak testvĂ©rek, Ăgy körbevettek a nagynĂ©nik Ă©s nagybĂĄcsik. Az asztalt sosem kevesen ĂŒltĂŒk körbe, a bundĂĄs kenyeret kilĂłszĂĄmra sĂŒtöttĂ©k a felnĆttek Ă©s mindig több liter citromos teĂĄt tĂĄlaltak fel mellĂ©. Ezt a mintĂĄt követve, Ă©n is legalĂĄbb nĂ©gy gyereket szerettem volna. Ha nem hatot.
A vetĂ©lĂ©seim szĂĄmĂĄt tekintve mĂĄr rĂ©g meglenne ennyi gyerek, merthogy a vĂĄrandĂłs testem felett nem Ă©n, nem a miniszterelnök, nem is egy mozgalom, hanem az Ăristen dönt. Aki, a Katalin hercegnĂ© utĂĄn, mĂĄr nagyon is Ășri betegsĂ©gnek szĂĄmĂtĂł kĂłrsĂĄgot osztott rĂĄm is: hyperemesis gravidarum, magyarul: vĂ©szes terhessĂ©gi hĂĄnyĂĄst.
Ami terhessĂ©g esetĂ©n mĂĄr akkor jelentkezik, amikor mĂ©g csak Ă©ppen szĂĄmolhatok annak a tĂ©nyĂ©vel. Ăs onnantĂłl kezdve a gyermekĂĄldĂĄs helyett pokolrĂłl beszĂ©lhetĂŒnk, orvosi felĂŒgyelet ide vagy oda. MindentĆl öklendezni kezdek, legyen az a hƱtĆ szaga, az apa testillata, az öblĂtĆ aromĂĄja, bĂĄrmilyen Ă©tel-ital lĂĄtvĂĄnya, de mĂ©g a gondolata is. ReggeltĆl estig, mĂ©g Ă©jszaka, alvĂĄs közben is, kĂnoz az inger. Majd, mĂĄr nemcsak gyötör, hanem….s ahogy a kilĂłk csĂșsznak le rĂłlam, ahogy fogy az Ă©n erĆm is, Ă©s a magzatĂ© is ….. hiĂĄba az anyai ösztön, vĂĄgy…. volt, hogy addig sem jutottunk el, hogy a nyolcadik hĂ©ten halljuk a szĂvhangjĂĄt, vagy megĂ©lte volna a vĂzvĂĄlasztĂł tizenkĂ©t hetet, mert elvetĂ©ltem.
Ezt, öt alkalommal csinĂĄltam vĂ©gig, az elsĆ vetĂ©lĂ©sem 22 Ă©vesen volt. Pedig, minden alkalommal, elĂ©g jĂł idĆben szĂŒltem volna.
Egy Ăzben vĂ©szeltem, vĂ©szeltĂŒk ĂĄt a bajt, akkor a vĂĄrandĂłssĂĄg tizenhatodik hetĂ©ig tartott a vĂ©szes terhessĂ©gi hĂĄnyĂĄs idĆszaka, az eredmĂ©ny ma mĂĄr kilencĂ©ves. Ăs fene a pofĂĄmat, akkor, Ă©n, mĂĄr bĆven tĂșl voltam a harmincon. Azaz, nagyon nem illĆ idĆben szĂŒltem.
Pedig, az Ă©n kedvenc, mozdony hĂșzta vonatomra – jĂłl nevelt, Ă©s jĂłl nevelĆdött, szabĂĄlyokat betartani szeretĆ, igazĂĄn „illĆen” viselkedĆ kislĂĄnykĂ©nt, – tĂ©nyleg fĂ©ltucat gyermekemet terveztem felĂŒltetni, akikkel szerettem volna körbeutazni, ha nem is az egĂ©sz, de legalĂĄbb a fĂ©l vilĂĄgot.
FĂ©lek, hogy negyven felett – sokak szerint – sem ildomos mĂĄr szĂŒlni, de nekem mĂ©gis maradt a gyerekkori vĂĄgyambĂłl mĂ©g annyi, hogy legalĂĄbb mĂ©g egy, azaz kĂ©t gyerekkel zötykölĆdhessek a vonaton, bejĂĄrva legalĂĄbb (mĂĄr csak) a negyed vilĂĄgot.
Ăm eme vĂĄgyam felett, sem Ă©n, sem mĂĄs földi halandĂł nem dönthetett eddig sem, egyedĂŒl csak az Isten az, akinek uralma van rendelkeznie afelett, hĂĄny gyereket szĂŒlhettem, szĂŒlhetek mĂ©g Ă©s mikor.
KĂ©p: Pixabay