Adjuk oda magunkat a pĂĄrunknak
![](https://archiv.szoknyaesnadrag.hu/wp-content/uploads/2018/07/hot-chocolate-1402045_1280-1080x720.jpg)
A szĂĄzĂ©ves viccben, az öreg Ăgy szĂłl az asszonynak: - MĂĄr mondtam, hogy szeretlek, majd szĂłlok, ha vĂĄltozott a helyzet. Ezen jĂłĂzƱt nevethetĂŒnk, ĂĄm ha magunk nem kapunk visszajelzĂ©st odahaza, akkor bizony hamar elbizonytalanodhatunk. Vagy, ha vĂĄd Ă©r, hogy nem fejezzĂŒk ki elĂ©ggĂ© az Ă©rzelmeinket, akkor tanĂĄcstalanok leszĂŒnk, mit is kellene tenni, hogy egyĂ©rtelmƱ legyen: Szeretlek?
Ami ott van a szemĂŒnk elĆtt, az nem mindig egyĂ©rtelmƱ. MĂ©gis mit tegyĂŒnk, adjunk, vĂĄsĂĄroljunk, mondjunk, szĂłljunk, hozzunk, csinĂĄljunk hogy ne legyen kĂ©rdĂ©s az Ă©rzelmĂŒnk? – tesszĂŒk fel a kĂ©rdĂ©st, holott a vĂĄlasz pofon egyszerƱ. Semmi mĂĄst ne tegyĂŒnk, csak vissza-visszatĂ©rĆen adjuk oda magunkat.
Nem kell piros szalagba csomagolni magunkat, sushival sem kell telepakolnunk meztelen testĂŒnket, mint Samantha Jones tette a Szex Ă©s New Yorkban, elĂ©g ha csak a jelenlĂ©tĂŒnket ajĂĄndĂ©kozzuk a mĂĄsiknak.
LehetĂŒnk tökĂ©letes felesĂ©gek: mosunk, fĆzĂŒnk, takarĂtunk, kedvesek vagyunk Ă©s rutinszerƱen a szexet sem hagyjuk ki/LehetĂŒnk tökĂ©letes fĂ©rjek: toljuk haza a lĂłvĂ©t, hĂ©tvĂ©gĂ©n levĂĄgjuk a fĂŒvet, nĂ©ha mĂ©g virĂĄgot is viszĂŒnk az esti szex elĆtt, lĂĄtszĂłlag minden mƱködik. Csak Ă©ppen amikor a mĂĄsik beszĂ©l hozzĂĄnk, akkor mi nyomkodjuk a mobilunkat, a vacsorĂĄt nem egyĂŒtt az Ă©tkezĆasztalnĂĄl, hanem a fotelben, tĂĄlcĂĄrĂłl, a tĂ©vĂ© elĆtt költjĂŒk el kĂŒlön, nem beszĂ©lgetĂŒnk az autĂłban ĂŒlve, vagy igen, de csak a hĂĄztartĂĄsrĂłl, a gyerekrĆl Ă©s a munkĂĄrĂłl szĂłlunk. ĂlĂŒnk egymĂĄs mellett, de nem egyĂŒtt.
Nem osztjuk meg egymĂĄssal az Ă©rzelmeinket, a szĂŒksĂ©gleteinket, az elkĂ©pzelĂ©seinket, Ă©s meg sem kĂ©rdezzĂŒk a mĂĄsikĂ©t. Nem adjuk oda magunkat a mĂĄsiknak. Ami elĆbb vagy utĂłbb hiĂĄnyĂ©rzetet okoz.
Nem elég helyette azt mondani szeretlek, mert az csak egy kifejezés.
HiĂĄnyĂĄllapot
A kapcsolat elejĂ©n a szerelem Ă©lmĂ©nye mĂ©g kielĂ©gĂti a szeretetvĂĄgyat. SzĂĄrnyakat ad az Ă©rzĂ©s, hogy mi vagyunk a mĂĄsiknak a legfontosabb, Ă©s a legtöbb szabadidĆnket is nem csak hogy egymĂĄssal, hanem egymĂĄsra figyelve is töltjĂŒk. Ha viszont kĂ©sĆbb tudatosan nem adjuk oda Ășjra Ă©s Ășjra egymĂĄsnak magunkat, nem adjuk oda a mĂĄsiknak a teljes figyelmĂŒnket, akkor ez elĆbb vagy utĂłbb hiĂĄnyĂĄllapothoz vezet, Ă©s nem lesz elĂ©g azt meghallanunk, hogy szeretĂŒnk Ă©s szeretnek.
A szeretet kifejezĂ©se nem feltĂ©tlenĂŒl jön termĂ©szetesen a mindennapokban, akkor sem, ha a szĂvĂŒnkben amĂșgy szeretet van. BefolyĂĄsol bennĂŒnket a szĂŒleinktĆl kapott minta, a szemĂ©lyisĂ©gtĂpusunk, a szeretetrĆl valĂł tapasztalataink (akĂĄr a korĂĄbbi kapcsolatunkbĂłl is, Ă©s a jelenlegi kapcsolatunkban keletkezett sĂ©rĂŒlĂ©sekbĆl adĂłdĂłak) a szĂŒksĂ©gleteink, az Ă©rzelmeink Ă©s a vĂĄgyaink. LehetĂŒnk elfĂĄsultak, ötlettelenek, bizonytalanok abban, hogyan mutassuk ki a szeretetĂŒnket.
AprĂłsĂĄgok
Pedig nĂ©ha nem kell több annĂĄl, minthogy kikapcsoljuk a mobilunkat, leĂŒlĂŒnk beszĂ©lgetni, Ă©rtĆ figyelemmel hallgatjuk a mĂĄsikat, Ă©rdeklĆdĂŒnk a mĂĄsik szĂŒksĂ©gletei, vĂĄgyai irĂĄnt, Ă©s segĂtĂŒnk azok teljesĂtĂ©sĂ©ben.
Ne legyintsĂŒnk erre, Ă©s ne gondoljunk, hogy banĂĄlis dolog az, hogy fĂ©rjkĂ©nt valĂłban ott vagyunk a felesĂ©gĂŒnk mellett a konyhĂĄban Ă©s megpucoljuk segĂtsĂ©gĂŒl a krumplit, vagy a teregetĂ©snĂ©l adagoljuk a ruhĂĄkat, ahogy az sem banĂĄlis, hogy felesĂ©gkĂ©nt leĂŒlĂŒnk a fĂ©rjĂŒnk mellĂ© amikor Ć az utalĂĄsokat vĂ©gzi, diktĂĄlni a szĂĄmlaösszegeket, vagy amikor a lefolyĂłkat tisztĂtja segĂtĂŒnk adagolni a tisztĂtĂłszert.
Nem a segĂtsĂ©g a lĂ©nyeg, hanem, hogy magunkat adjuk oda a mĂĄsiknak, azzal, hogy vele vagyunk, a legegyszerƱbb, leghĂ©tköznapibb Ă©s a legtöbb helyzetben.
KĂ©p: Pixabay