TalĂĄn erĆsebbek vagyunk, mint hisszĂŒk!
![](https://archiv.szoknyaesnadrag.hu/wp-content/uploads/2019/06/önmagam_hit_bizalom_erĆ_vĂĄlsĂĄg_problĂ©ma_tragĂ©dia_Ă©eltehelyzet_megoldĂĄs_önfejlesztĂ©s_www.szoknyaesnadrag.hu_-1080x720.jpg)
ArrĂłl, hogy mennyire is vagyunk erĆsek, igazĂĄn csak akkor gyĆzĆdhetĂŒnk meg, amikor valamilyen nehĂ©zsĂ©g, tragĂ©dia, vĂĄlsĂĄg Ă©r bennĂŒnket, Ă©s meg kell birkĂłznunk a nem vĂĄrt akadĂĄllyal. Amikor az elsĆ sokk utĂĄn cselekedni kezdĂŒnk. OlvasĂłink megosztottĂĄk velĂŒnk, Ćk hogyan, mibĆl merĂtenek erĆt.
A szociĂĄlis közegĂŒnket, a problĂ©mamegoldĂł Ă©s akadĂĄlyt lekĂŒzdĆ rendszerĂŒnket, hitĂŒnket otthonrĂłl hozzuk. KisgyermekkĂ©nt ezt mĂ©g többnyire ösztönösen mƱködtetjĂŒk, ĂĄm ahogy Ă©rtelmĂŒnk nyĂlik, Ă©s egyre mĂ©lyebben ismerjĂŒk meg a bennĂŒnket körĂŒlölelĆ vilĂĄgot, a sajĂĄt felismerĂ©seinkbĆl Ă©s akadĂĄlyainkbĂłl merĂtve mĂĄr egy sajĂĄtos hitet, meggyĆzĆdĂ©st, problĂ©mamegoldĂł kĂ©pessĂ©get alakĂtunk ki. Mindannyiunk mĂĄst. Olyat, ami nekĂŒnk segĂtsĂ©g, de lehet mĂĄsnak ĂŒres fecsegĂ©s, közhely, nem elfogadhatĂł formula.
Amikor hirtelen, vĂĄratlanul valamilyen akadĂĄllyal, nehĂ©zsĂ©ggel, vĂĄlsĂĄggal, problĂ©mĂĄval, vagy egyenesen valamilyen tragĂ©diĂĄval talĂĄljuk magunkat szembe, akkor ez a hitĂŒnk megkĂ©rdĆjelezĆdhet. Van, hogy nem is akkor Ă©bredĂŒnk rĂĄ arra, hogy valami nem stimmel velĂŒnk, amikor a nehĂ©zsĂ©geinkkel kĂŒzdĂŒnk, hanem jĂłval kĂ©sĆbb, amikor mĂĄr tĂșl vagyunk rajta, de valahogy nem tudunk visszatĂ©rni önmagunkhoz. Mert elveszĂtettĂŒk a hitĂŒnket önmagunkban, a vilĂĄgban. Ilyenkor bele kell nĂ©znĂŒnk a tĂŒkörbe, Ă©s meg kell nĂ©znĂŒnk, ki az akit lĂĄtunk benne. TisztĂĄn lĂĄtjuk önmagunkat, vagy Ășgy Ă©rezzĂŒk becsapjuk magunkat? Kiben, miben hiszĂŒnk? Ăs miĂ©rt abban? Ki ĂĄll mellettĂŒnk? A jĂł szerencsĂ©nk, a sors, az Isten, az univerzum, vagy önmagunk az, aki kĂ©pes akĂĄr a lehetetlenre is?
Mindannyian mĂĄsban hiszĂŒnk:
ViktĂłria, 37 Ă©ves pĂ©nzĂŒgyi tanĂĄcsadĂł
HosszĂș fekete haja keretezi csinos arcĂĄt. RitkĂĄn lĂĄtni gondterheltnek. Ha Ă©ri is valamilyen bĂĄnat, gond az Ă©letben, akkor is tartja magĂĄt. Jobban mondva hisz abban, hogy minden rossz vĂ©gĂŒl jĂłra fordul.Â
â AlapvetĆ hitem, hogy mindig minden megoldĂłdik. Lehet, hogy a legutolsĂł pillanatban következik csak be, de vĂ©gĂŒl minden rendben lesz! EgĂ©sz Ă©letemben Ăgy volt. Ha felmerĂŒlt valamilyen akadĂĄly, bĂĄnat, problĂ©ma, egyszer csak rendezĆdött. Ăgy ha bĂĄrmi aggĂłdni valĂł törtĂ©nik velem, akkor ebben bĂzom, hogy ezĂșttal is megoldĂłdik â fejti ki ViktĂłria a sajĂĄt hitĂ©t.
Ugyanezzel bĂztatja ViktĂłria a szeretteit is. Illetve azzal, hogy nem szokott negatĂv lenni. Nem hallani Ćt vĂ©szmadĂĄrkodni. TalĂĄn azĂ©rt is, mert Ășgy vĂ©li, minden okkal törtĂ©nik: â Hiszem, hogy a sorsunk meg van Ărva, semmi nem törtĂ©nik vĂ©letlenĂŒl. Tudom, oka van annak, hogy valami rossz törtĂ©nik. Hogy ezek a rosszak figyelmeztetnek vagy tanĂtanak valamire. Lehet arra, hogy legyek hĂĄlĂĄs azĂ©rt, amim van. EzĂ©rt sem kesergek, inkĂĄbb arra figyelek, mit akar mondani nekem az Ă©let azzal, hogy akadĂĄlyt gördĂtett elĂ©m, Ă©s igyekszem mindenben meglĂĄtni a jĂłt, amiĂ©rt hĂĄlĂĄs lehetek a sorsnak.
Ha nem is optimistĂĄnak, de realistĂĄnak tartja magĂĄt ViktĂłria: â Nagyon hiszek a gondolat teremtĆ erejĂ©ben is. MĂ©g a kĂ©tsĂ©gbeesĂ©s alatt is arra gondolok, hogy majd minden megoldĂłdik, Ă©s egyszer vĂ©ge lesz a felmerĂŒlt problĂ©mĂĄnak, gondnak.
ViktĂłria a vĂĄlĂĄsĂĄt is egy jĂł lĂ©pĂ©snek tartja, akkor is, ha fĂĄjdalommal jĂĄrt, mert lĂĄtja, hogy most mindannyiunknak jobb mĂĄr. â Nagyon egyszerƱen fogalmazva, megoldĂłdott az Ă©letĂŒnk. Most Ășj, jobb fejezet ĂĄll elĆttĂŒnk â mondja mosolyogva.
IstvĂĄn, 30 Ă©ves Ă©rtĂ©kesĂtĆ
IstvĂĄn egy magas, jĂłkiĂĄllĂĄsĂș fiatalember. A munkahelyen, de a barĂĄti körben is tĂșlontĂșl optimĂĄlisnak tƱnik, ritkĂĄn lĂĄtni Ćt mĂ©rgelĆdni vagy elkeseredni.
â Ha nehĂ©z idĆszakom van, legyen az szakĂtĂĄs, munkahelyi kudarc, egy közel ĂĄllĂł szemĂ©ly tragikus elvesztĂ©se, akkor elsĆ sorban magamban keresek menedĂ©ket. SzerencsĂ©re mentĂĄlisan erĆs tĂpus vagyok, Ăgy eddig sikerĂŒlt a tragikusnak mondhatĂł helyzeteket kĂŒlsĆ â akĂĄr szemĂ©lyes, akĂĄr tĂĄrgyi â segĂtsĂ©g nĂ©lkĂŒl megoldanom â ĂĄrulja el magĂĄrĂłl IstvĂĄn. HitvallĂĄsa szerint, az ilyen szituĂĄciĂłkban, a sajĂĄt magĂĄba vetett hite, miszerint elsĆ sorban magĂĄnak kell megoldania az adott helyzetet, viszi elĆre. Abban hisz, hogy elĂ©g erĆs ahhoz, hogy egyedĂŒl megbirkĂłzzon az adott nehĂ©zsĂ©ggel, csak higgadtan ĂĄt kell gondolnia a helyzetet. â Ez alapjĂĄn megkeresem magamban a nehĂ©z idĆszak szĂŒlte kĂ©rdĂ©sekre a vĂĄlaszokat Ă©s kitalĂĄlom, hogy merre tovĂĄbb a kritikus ĂĄllapotbĂłl. Gyakorlatilag nem is az a kĂ©rdĂ©s bennem ilyenkor, hogy kijövök-e a letargiĂĄbĂłl, a problĂ©ma szĂŒlte körĂŒlmĂ©nyekbĆl, hanem az, hogy mikĂ©nt Ă©s mennyi idĆ alatt â összegzi.
Kati, 35 Ă©ves kereskedĆ
Jelenleg sovĂĄny, szĂŒrke az arca, de nem Ăgy szokott kinĂ©zni. Ăppen gyĂłgyul a rĂĄkbĂłl. Tele van kĂ©tsĂ©ggel, sokszor aggĂłdik, nem tagadja. Minden oka meg lenne arra, hogy elkeseredett, kĂ©tsĂ©gbeesett legyen. Nem az.
TĂșl van egy mƱtĂ©ten Ă©s hĂ©t kemoterĂĄpiĂĄn. Most mĂĄr jobban viseli. MĂĄr eszik. Az orvosok biztatĂłak, az onkoteam szerint nincs ok az aggodalomra. Kati a BibliĂĄbĂłl elmesĂ©li azt a rĂ©szt, amikor Isten naprĂłl napra gondoskodott a mannĂĄrĂłl az IzraelitĂĄknak. Pont annyit kĂŒldött a mennybĆl minden egyes nap, amennyire szĂŒksĂ©gĂŒk volt aznapra. Az IzraelitĂĄk mĂ©gis aggĂłdtak, hogy mi lesz, ha Isten mĂĄsnap megfeledkezne rĂłluk. Ha valaki többet gyƱjtött, a fölösleg megromlott. â Olykor Ă©n is fĂ©lek. Pedig tudom, hogy nem kell. Ha a jövĆ miatt aggĂłdom az olyan, mintha mannĂĄt akarnĂ©k mĂĄsnapra elraktĂĄrozni. Ilyenkor arra gondolok, hogy Isten nem akarja, hogy olyan terhet cipeljek, amit nem bĂrok el. âNe aggĂłdjatok tehĂĄt a holnapĂ©rt, mert a holnap majd aggĂłdik magĂĄĂ©rt: elĂ©g minden napnak a maga bajaâ â idĂ©zi a BibliĂĄbĂłl, MĂĄtĂ© EvangĂ©liumĂĄbĂłl a 6. fejezet 34. sorĂĄt Kati. ElĂĄrulja, hogy amikor megtudta a betegsĂ©gĂ©t, akkor kĂ©tsĂ©gbe vonta a hitĂ©t Istenben, a vilĂĄgban, mindenben. â Elhagyott az erĆm, kĂ©telkedni kezdtem az orvosomban, arra gondoltam, hogy nem tudok mit tenni, Isten Ăgy döntött, hogy nem szeret engem, nem imĂĄdkoztam, nem jĂĄrtam hĂvĆ közössĂ©gbe. Akkor Ă©reztem, hogy szĂŒksĂ©gem van a hitemre, amikor meglĂĄttam a mindig is elkĂ©pzelt jövĆmet valaki mĂĄsnĂĄl. Egy ismerĆsömet lĂĄtogattam meg, aki Ășj otthonba költözött. Pontosan Ășgy rendezte be a hĂĄlĂłszobĂĄjĂĄt, amilyet mindig is szerettem volna. RĂĄdöbbentem, hogy nagyon is Ă©lni akarok, nem mondhatok le a megĂĄlmodott jövĆmrĆl â mesĂ©li Kati, minek köszönheti, hogy Ășjra hinni tudott abban, akiben mindig is hitt: Istenben. Kati azĂłta megacĂ©losodott, Ășjra jĂĄr a közössĂ©gbe, Ă©s a rengeteg imĂĄn keresztĂŒl Ășgy Ă©rzi, mĂĄr tudja, hogy miĂ©rt kellett betegnek lennie, mit tanĂtott neki vele Isten.
Béla , 40 éves közgazdåsz
A megjelenĂ©se kifogĂĄstalan, mĂ©g harmincöt fok melegben is zĂĄrt cipĆben megy dolgozni. BĂ©la hatĂĄrozottsĂĄga Ă©s jĂłzansĂĄga nem kĂ©rdĂ©s. Akkor sem, ha összecsapnak a feje felett a hullĂĄmok.
Ha pedig nem lehet, mert elengedhetetlenĂŒl meg kell lennie, akkor BĂ©la kizĂĄrja magĂĄt a dologbĂłl Ă©s csak a cĂ©lra koncentrĂĄl. Hogy mi segĂt BĂ©lĂĄnak? â A tudat, hogy mĂĄskor is ment. A tudat, hogy meg tudom csinĂĄlni. A tudat, hogy meg akarom csinĂĄlni. A tudat, hogy meg kell csinĂĄlni: mert ha meg KELL, akkor nem rĂłlam szĂłl, tehĂĄt Ă©n nem vagyok fontos, hogy van-e erĆm Ă©s bĂĄtorsĂĄgom.
BĂ©la hozzĂĄteszi, hogy nem Ă©lhet Ășgy, hogy fĂ©l. Nem fĂ©l. Ha elesik, felĂĄll. Eddig is felĂĄllt. VeszĂthet. TĂ©vedhet. BĂĄrmi rossz törtĂ©nhet, ettĆl nem lesz sem rosszabb, sem kevesebb.
â Mondhat bĂĄrki bĂĄrmit. Egy dolog szĂĄmĂt Ă©s nem hazudik: a tĂŒkör. Ha a tĂŒkör hazudik, akkor Ă©n hazudom magamnak. Azt meg minek. TehĂĄt gyerĂŒnk, tessĂ©k dolgozni â szögezi le BĂ©la.
ErzsĂ©bet, 45 Ă©ves oktatĂĄsszervezĆ
ErzsĂ©bet szĆke, igĂ©zĆen zöldszemƱ nĆ. A legtöbbször mosolyog. Ha bĂĄnat, kudarc Ă©li, akkor nagyon el tud keseredni, de csak ideig-ĂłrĂĄig. LegalĂĄbbis kĂvĂŒlrĆl nĂ©zve jĂłl viseli a terheket.
Ha tetszett az ĂrĂĄsunk, kĂ©rjĂŒk lĂĄjkold. Amennyiben nem tetszett, azt is nyugodtan fejezd ki, ahogyan megosztani is Ă©r! KöszönjĂŒk a vĂ©lemĂ©nyedet!